פוסטים שתויגו כ-ג'ירף
Guess who's back?
טוב, אז נעלמנו לדי הרבה זמן (חודשיים שלמים ליתר דיוק). די הרבה דברים הספיקו לקרות בזמן הזה שלא כתבנו כלום: הדירה 21 עברה לת"א (!!!), מרחק הליכה מהג'ירף, טוני וספה ויש סניף של קרנף 10 מטר מהבית! חוץ מזה סיימנו את לימודי המשחק ועכשיו אנחנו צריכים לחפש את עצמנו: תומר החליט ללמוד באוניברסיטה שקר כלשהו, אפי עדיין ישן חצי יום ואני מחפש שינויים בכל מקום. אחד השינויים החדשים שהחלטתי לעשות הוא שינוי בלוק:
עד עכשיו אנשים היו מאד מקוריים וקראו לי בשמות של כל הקירחים בעולם: ברוס וויליס, רובי דואניס, לקס לות'ר, זידאן, נוסבאוום ועוד… (לפחות אני לא שמן כי דביר בנדק חזק עכשיו בשוק). היו גם עוד כמה אנשים מקוריים ששאלו אם קיבלתי על זה מליון כמו נינט. התשובה כמובן היא שלא אבל אני לא כוכב שנותן לחברת סלולר למשוך לו בחוטים (עדיין).
האמת שחשבתי לעצמי אם זה בכלל מעניין מישהו שנעלמנו ככה מבלי להגיד כלום. במחשבה ראשונה הנחתי שכנראה העולם לא עמד מלכת והסתדרו בלעדינו אבל כשחשבתי על זה לעומק הבנתי שבעצם ההעלמות שלנו העלימה איתנו גם אנשים נוספים. והנה כמה דוגמאות:
* שמעון גרשון פרש מכדורגל ונעלמו עקבותיו.
* אורן זריף כבר הרבה זמן לא איים לשלוח 237 טון אנרגיה שלילית על ירון לונדון.
* החזאים חסרי עבודה. אין טיפת גשם אז אין להם אפילו צורך להוכיח את עצמם כנגד ההאשמות שלי כלפיהם.
* המשחק האחרון שדני נוימן שידר היה במקביל לסופר-קלסיקו ולכן אף אחד לא שמע את השטויות שלו.
* ודוד כרעיים- גם ככה אף אחד חוץ מאיתנו לא מכיר אותו.
בקיצור החלטנו לחזור ולהחזיר איתנו את כל מי שנעלם ואפילו להוסיף לנו כמה שונאים חדשים.
הנה מערכון חדש שלנו, ביחד עם דניאל נחמוד, שצוחק על האנגלית של שלומי ארבייטמן:
נ.ב.
אפי עדיין ישן.
רן גרינפלד – מורה לאנגלית
הדירה
תזרים מזומנים
טוב, כנראה שבאמת אנחנו חיים יותר מדי טוב בשביל סטודנטים. במיוחד סטודנטים למשחק. אז אחרי תקופה ארוכה של חיים טובים החלטנו שצריך לנקוט בכמה פעולות בכדי לא למצוא את עצמנו עושים ריאליטי בערוץ החיים הקשים. אז אפי לקח עוד קצת משמרות על חשבון משחקים במונדיאל, תומר מוכן לקחת כל עבודה שייתנו לו (כל עבודה שייתנו לו) ואני מצאתי את עצמי עובד כבר שבועיים רצופים כל יום. כבר הספקתי לשכוח איזה כיף יום חמישי אחרי שבוע שלם של עבודה. חוץ מזה נקטנו בעוד כמה פעולות שמשפיעות על שלושתינו.
למשל החלטנו לבטל את הכבלים. הרי גם ככה הדבר היחיד שאנחנו צופים בו בטלויזיה זה המונדיאל וגם ככה הוא נגמר מחר וגם ככה זה בכלל בערוץ 1 ואנחנו לא צריכים את כל חבילות הערוצים המיותרות בשביל זה. לקחנו בחשבון שכנראה שיהיו לנו עוד כמה תשלומים לכבלים כי מהרגע שמתקשרים בכדי להתנתק ועד שמסתיימת השיחה בהסכמה הדדית שינתקו אותך עוברים כמה חודשים.
![בחייאת תנקתו אותי, נו אל תהיו כאלה](http://hadira.at.corky.net/files/2010/07/281-300x225.jpg)
בחייאת תנקתו אותי, נו אל תהיו כאלה
אקט נוסף שתומר ואני נקטנו בו הוא ההחלטה לא לאכול בחוץ במשך שבוע שלם. זה אומר שבוע שלם בלי קרנף, בלי ג'ירף ואפילו בלי דומינו'ס. האמת היא שהיה לנו כבר שבוע כזה לפני שבועיים וזה לא היה כזה קשה אבל זו החלטה שבאמת מונעת מאיתנו להוציא כסף מיותר.
הדבר השלישי היה לפטר את העוזרת. מה שאומר שאנחנו חוזרים לנקות את הדירה בעצמנו. מה שאומר שהדירה חוזרת להיות מטונפת. האמת היא שהיום יצאנו מלכים והתעוררנו בעשר בבוקר (שבת להזכירכם) וניקינו את הדירה במשך שעתיים. למעשה גם יצאנו ממש טיפשים כי הדבר הבא שעשינו היה ללכת לים ולחזור לדירה עם מלא חול.
לפחות בדבר אחד אנחנו לא חוסכים – בירה. גם בנסיון לחסוך כסף יש קוים אדומים.
אני רוצה לחזור רגע למונדיאל- יש בעיה קשה כשהוא נגמר. בסופו של דבר אנחנו חיים את רוב החיים שלנו בלי מונדיאל אבל כשהוא מגיע הוא כל כך אדיר שברגע שהוא נגמר הוא יוצר איזשהו ריק שגורם לבן אדם הממוצע להרגיש שהחיים נגמרו במשך כמה שבועות עד לרגע שהוא מתאושש וממציא לעצמו כל מיני ניחומים בסגנון: זה בסדר הליגה מתחילה עוד מעט, ויש יורו ואולימפיאדה עוד שנתיים ומונדיאל עוד ארבע שנים. עוד ארבע שנים פחות יום. עוד ארבע שנים פחות יומיים…
![איך אפשר בלי זה?](http://hadira.at.corky.net/files/2010/07/Plantel-Copa-America-12-Tevez-243x300.jpg)
איך אפשר בלי זה?
האמת היא שאפילו היומיים הפסקה בין השמינית גמר לרבע או בין הרבע לחצי יצר אצלי איזה וואקום קטן שגרם לי לנצל את היומיים האלה כאילו כלום, ז"א אחרי שהתרגלתי לראות מונדיאל במשך 19 יום רצוף ופתאום הגיעו יומיים בלי- עשיתי ביומיים האלה כל כך הרבה דברים שלא עשיתי ביום רגיל לפני שהתחיל המונדיאל כמו לכתוב תסריט, לתופף ולעבוד עם אפי ותומר על כל מיני דברים. מדהים.
נ.ב.
אני יודע שנעלמנו לקצת זמן. הסיבה העיקרית היא שלפני שבועיים היו חגיגות שנה לאתר של הדירה. רצינו לעשות משהו חגיגי לכבוד המאורע והיות ולא היה לנו אף רעיון פשוט לא עשינו כלום. שבועיים רצוף. טוב, אתם יכולים להתייחס לזה כסוג של פגרה.
נ.ב. 2
לפני שבועיים גם השתתפנו בתחרות 48 שעות עם המחזמר שלנו "פחות אבל כואב". הסרט עלה לחצי הגמר של התחרות וניתן לצפות בו ולהצביע לו לפרס חביב הקהל בקישור הבא:
http://my.ynet.co.il/short/content/2010/48_Hour
נ.ב. 3:
בקרוב מאד נעלה לאתר סרטון מאחורי הקלעים של הסרט.
רן גרינפלד – חוסך שבטו
הדירה
Bizarro
הולך בטל
משהו מוזר קורה בדירה.
פרולוג: הייתי בארה"ב, ביליתי את כל יום ההולדת שלי בטיסה (באסה לי) ונחתתי בארץ אתמול (שני) בחמש בבוקר.
מערכה ראשונה: אני שונא ג'ט-לג ולכן החלטתי שעדיף לי למשוך עד הלילה ואז ללכת לישון על מנת שלא לסבול כל השבוע. בגלל שאני דביל ובגלל שלא רציתי להשתעמם בבית החלטתי ללכת לעבודה ולכן שעתיים וחצי בלבד אחרי שנחתתי בארץ כבר הייתי בעבודה. גיליתי שאין כמעט אף אחד ואין לי מה לעשות שם ולכן חזרתי מוקדם לדירה. בערב יצאנו שלושתינו עם עוד שני חברים מהכיתה (יוסי וטל), אכלנו ג'ירף, שתינו בירה וחזרנו לדירה באחת בלילה. עד כאן החלק היחסית נורמלי של הסיפור.
מערכה שנייה: התעוררתי בשבע בבוקר עם מינימום רצון ללכת לעבודה והחלטתי לחזור לישון עוד קצת, בכל זאת זה היה מעט מדי אחרי 40 שעות ללא שינה. בפעם השניה שהתעוררתי הבנתי שאני עדיין לא רוצה לחזור לעבודה והעדפתי למרוח עוד קצת זמן בבית. פתאום נחתה עליי הרגשה מוזרה של בטלה שלא הרגשתי מעולם. נשארתי בבית יום שלם על הספה, בלי ללכת לעבודה, עם הרגשה שיש מיליון דברים שיכולתי לעשות בזמן הזה אבל עם חוסר רצון מוחלט אפילו להכין לעצמי אוכל (מלבד איזו קערת קורנפלקס שהשארתי על השולחן בסלון יום שלם).
![בטלה מוחלטת](http://hadira.at.corky.net/files/2009/09/d1-225x300.jpg)
בטלה מוחלטת
אפילוג– הפכתי להיות תומר! בזמן שתומר הלך לעבודה בבדיקות תוכנה וכשהוא חזר הוא אפילו סידר קצת את הדירה אני התבטלתי ולא זזתי מהספה. אם לומר את האמת, אפילו את הפוסט הזה לא היה לי חשק לכתוב וגם לא לגעת בתופים שלי אחרי שבועיים שאני מת לתופף. משהו מוזר ביותר קורה פה…
בירה וחפירה
אני כותב את שורות אלה אחרי שחזרתי מהסינמה סיטי. לא, לא הייתי בסרט. חבר טוב שלי סיפר לי שפתחו סניף של קרנף בסינמה סיטי והייתי חייב לבדוק אותו, בעיקר לאור העובדה שעכשיו יש סניף צמוד לאחד מהפאבים האהובים עליי- הטמפל בר. אז נסעתי עם כמה חבר'ה לאכול קרנף (וזה אחרי מגש פיצה שסיימתי בבית, תודה גלעד, אני אשכרה נהיה תומר) ולשתות גינס בטמפל.
![אחוז קטן ממבחר הבירות שיש שם](http://hadira.at.corky.net/files/2009/09/ad-300x200.jpg)
אחוז קטן ממבחר הבירות שיש שם
מה שאני הכי אוהב במקום הזה זה מבחר הבירות מהחבית שיש בו. גם הגימיק של שתי בירות שמתחלפות כל חודש הוא נחמד.בזבזתי כמה שניות בקריאת ההסבר על הבירות המתחלפות ואז פתאום הכתה בי המחשבה- מה איכפת לי איך ומתי נעשתה הבירה הזאת? תנו לי לטעום אותה. לא מעניין אותי שיש לה ארומה של קליפת תפוז, עשו אותה משלושה סוגי שעורה וחמישה עשר סוגי לתת שונים ובישלו אותה שלושה נזירים במנזר בודהיסטי במשך שבע עשרה שנה עד שהעבירו אותה לבית כנסת בקראקוב, שבו היא נשמרה בחבית ארבע שנים ושלושה חודשים עד שמזגו אותה למיכל מיוחד מנחושת בתוך אקווריום עם כרישים ששמרו עליה עד למזיגתה המושלמת בכוס ייחודית שעשויה מסלעי מטאור. לא מעניין אותי, תנו לי לשתות כוסאומו!
כמה מסקנות מהירות מניו יורק:
- האמריקאים פשוט מטומטמים. עזבו, אפילו לא בא לי לפרט על זה.
- הם גם לא שפויים, הם שמים על הכל גבינה צהובה בכמויות הסטריות. לא יפתיע אותי אם יש להם ארטיק גבינה צהובה. תפסיקו עם זה! מה הפלא שאתם כאלה שמנים ומתים מהתקפי לב?
- אין דבר כזה ניו יורקי שמכין אוכל. הם כולם אוכלים בחוץ. תמיד.
- הופעות חיות זה אדיר, במיוחד אם אתה על הבמה (ע"ע הפוסט הקודם- "אמריקן חי")
- אני חולה על סאבווי (גם הסנדביצ'ים). כל משחקי הרכבות האלה של להחליף למהירה בשביל לחסוך זמן ואז לעבור לפרברית -זה כזה כיף. בפעם האחרונה שניסיתי דבר כזה בארץ זה עלה לי בשעת המתנה נוספת בלוד.
- זה שההורים שלי קנו לי כרטיס למחזמר "מאמא מיה" לא הופך אותי לפחות סטרייט.
- העובדה שניהנתי מהמחזמר אולי כן הופכת אותי לקצת פחות סטרייט (גם גיליתי שיש הרבה שירים של להקת אבבא שאני מכיר, מוזר)
- תודו שזאת הרכבת הרים הכי אדירה שראיתם בחיים:
קינגדה קא. תור של שעה, חצי דקה מתקן= משתלם בטירוף!
- אני באמת באמת אוהב את ניו יורק!!!
רן גרינפלד – ינקי הדירה
חזרה בשאלה רטורית
מתופף הבננות
היום קניתי מערכת תופים אלקטרונית (עכשיו דמיינו את הומר סימפסון עושה Woo-hoo). זו אחת הקניות הגדולות היחידות שעוד כשנכנסתי לחנות ידעתי שאני אצא משם עם מה שבאתי לקנות ויהי מה, מה שהיה צריך להפוך את מלאכתו של המוכר לפשוטה ביותר. לכן זה היה מאד קצר, באתי, קיבלתי הסבר, התיישבתי לנגן קצת ואמרתי לו שאני לוקח, כל זה תוך דקות ספורות. רק שהמוכר המנוסה לא היה רגיל שהדברים הולכים כל כך מהר והתחיל להתבלבל. עוד אחרי ששילמתי הוא המשיך לנסות לשכנע אותי שזאת מערכת טובה וכדאי לי לקחת אותה והשתמש בטריקים רבים של אנשי מכירות. משהו בתהליך פשוט היה לו קצר מדי, הוא הרגיש שהוא חייב להגיד את כל מה שהיה לו וכמה כדאי לי לקנות אותה, אפילו כשהוא עזר לי לסחוב אותה בדרך לאוטו.
![מקווה שזה נשמע טוב כמו שזה נראה](http://hadira.at.corky.net/files/2009/07/d7aad79ed795d7a0d79401401-300x225.jpg)
מקווה שזה נשמע טוב כמו שזה נראה
מה אברך
שניה לפני שיצאתי מהחנות ניגש אליי איזה אברך ושאל אותי אם כבר הנחתי תפילין היום. עניתי לו "בטח, 17 פעם מהבוקר. נשאר לי עוד פעם אחת לח"י." כמובן שהוא לא עזב אותי וניסה לשכנע אותי בכל מיני דרכים ("זה ייקח רק שתי דקות", "בוא נו, זאת מצווה" , "מתי בפעם האחרונה הנחת תפילין?") ואני, בניגוד להיותי יס-מן מוחלט, הפעם עמדתי על שלי והסברתי לו שבאמת אין לי צורך בדבר. אני אישית לא מצליח להבין את העניין. מה כל כך חשוב להם לשכנע אותך להניח תפילין? הם הרי לא מכירים אותי, אולי שניה אחרי שאני אניח תפילין אני אקפוץ לג'ירף ואוכל את המנה החריפה עם שרימפס וחזיר? אולי אני בדרך לרצח המוני? אבא שלי שבא מבית דתי אומר שאין קשר בין מצוות התפילין ומצוות אחרות והם מבחינתם עושים מצווה בכך שהם גורמים לך לעשות מצווה. כנראה שאבא שלי צודק אבל אני מרגיש סוג של צביעות עם זה.
היה קטע מצחיק, אחרי שהמוכרים בחנות הניחו תפילין אחד מהם שאל את האברך כמה יעלה לו אם הוא רוצה לקנות ממנו תפילין. האברך ענה שבסביבות האלפיים שקל. המוכר מיד קפץ ואמר לו "ואוו, ואוו, אני לא רוצה תפילין מהודרות כאלה כמו שהבאת פה, תביא לי איזה זוג פשוט שיש לך בשלוש מאות". אחח, איזה איש מכירות.
זו כמובן לא הפעם הראשונה שנטפל אליי לובש שחור בבקשה להניח תפילין. היה איזה נודניק אחד שהציק לי באופן עיקבי כל יום ברכבת. אפילו פעם אחת הוא עבר באחת הרכבות שנסעתי בהן ואז הייתי צריך להחליף רכבת והוא נכנס גם לרכבת הזו ושאל אותי שוב. עניתי לו "תגיד, אתה עוקב אחרי?" הוא חייך ועבר הלאה. נזכרתי שהפעם היחידה שנענתי בחיוב היתה כשהייתי בחברון. אבל אז הייתי בצבא והיה די משעמם בכל מקרה. חוץ מזה שהם באו עם קולה ובמבה ושיחדו אותנו.
!["בוא, זה ייקח רק שתי דקות"](http://hadira.at.corky.net/files/2009/07/xx-2082025408744823-300x225.jpg)
"בוא, זה ייקח רק שתי דקות"
היתה גם פעם אחת שביקשו ממני ומעוד כמה חבר'ה להשלים מניין אחרי איזה צום. זה היה כשעבדנו באחד הבסיסים ברמת הגולן בשנה שעברה. חיפשתי משהו לשים על הראש והדבר היחיד שהיה לגיטימי היה פד של עכבר מחשב (לגיטימי מבחינתי). אז שמתי פד כזה על הראש ואחרי כמה גיחוכים מהסובבים היו עוד כמה שעשו כמוני. במהלך התפילה שררה רצינות יתר עד הרגע שנפל לי הפד מהראש. באותו רגע מספר זוגות עיניים סקרניות ישר לטשו אותי. איזה מתח, האם הוא ירים את הפד מהרצפה או שמא יוותר על השטות וימשיך בלעדיו. אני כמובן לא יכולתי לאכזב את המעריצים והייתי חייב לעשות משהו שישבור את האוירה הרצינית, הרמתי את הפד ונתתי לו נשיקה כאילו הוא כיפה לכל דבר. באותו רגע גם הרציניים ביותר לא יכלו לעמוד בפני השטות והתגלגלו מצחוק.
כבר לא מקוריים
ישנה תופעה שהולכת ותופסת תאוצה בזמן האחרון של אמנים שחוזרים בתשובה ומוציאים דיסק עם שירים מהמקורות. זה התחיל עם חלק נכבד ממשפחת בנאי שעשו זאת בזה אחר זה, המשיך עם אמנים נוספים כמו אתי אנקרי. בנוסף כמה אמנים מוערכים אחרים התחילו לשיר פיוטים כמו ברי סחרוף או קובי אוז שזנח את הצחוקים והשטויות לטובת שירים עתיקים ופיוטים. אני חייב לציין שאין לי שום בעיה עם זה ברמה הכללית וגם חלק מהשירים האלה מצא חן בעיניי אבל בכל זאת אני חייב לשאול- למה? למה כולם בבת אחת? למה כל דבר במדינה הזאת חייב להיות טרנד? אין בעיה שאמן אחד או שניים ילאה אותנו בשירים העייפים האלה אבל כשכולם מחליטים לעשות את זה בבת אחת זה כבר נהיה מעיק. אני חושב שזה מעצלנות לכתוב טקסטים חדשים, הם מצאו פתרון יצירתי- להלחין טקסטים קיימים במסווה של חזרה בתשובה. זה לא דורש הרבה השקעה, אולי לגדל זקן.
אני יכול לגדל זקן תוך שבוע, אולי אני גם אקפוץ על הרכבת ואלחין את מגילת רות. אני אשקול את זה ובינתיים קבלו את הסצינה של החבר'ה קדישא מתוך המחזה "שבעה" מאת שמואל הספרי בביצוע של אפי ושלי:
נ.ב.
הסרט של זרוב ושל מיכל שאני השתתפתי בו זכה בתור סרט הקאלט של פרוייקט 48 שעות. כבוד!
רן גרינפלד – חרד ונחרד הדירהעדכון ראשון מתאילנד
שלום לכולם. לאחר טיסה ארוכה עם צוות דיילים שכנראה נאסף ממועדון כלשהו במתחם יד חרוצים ודייל ראשי שלדעתי היה קודם מציל בים, אני כותב את הפוסט הראשון שלי מחו"ל, או ליתר דיוק מבנגקוק. מאוד בקצרה אספר ששתיתי המון בירה, אכלתי שווה ערך ל-10 מנות בג'ירף ועוד לא ישנתי. בנוסף, אני מצרף את פוסט הוידאו הראשון שלי, שבו גיא, אח שלי, מצלם אותי מעביר שעה מתה בהמתנה לטיסה בשדה התעופה, או לפחות מה שהספקנו עד שנגמרה הבטריה במצלמה. אציין שמדובר בפוסט מחתרתי עם עריכה שערורייתית ומזעזעת ואני ממליץ עליו בחום. זהו להיום. אשמח לתגובות. ותודה לגיא וילנסקי על הצילום.
![YouTube Preview Image](http://img.youtube.com/vi/moZzqT5UJBg/0.jpg)
תומר וילנסקי
בנגקוק
דור שלם (את הארנונה)
בעוד אנחנו מרחמים על שותפנו האהוב דור על כך שהוא קורע את התחת במילואים נתבשרנו ע"י גלעד גיא (איש המקדונלד'ס) שהבחור סיים את המילואים והסיבה שהוא לא זמין היא כי הוא בחו"ל עם המשפחה. ידענו שהוא צפוי לטוס אבל היינו בטוחים שיש עוד כמה ימי מילואים לפניו ורק אח"כ טיול שורשים בכרתים. למה שורשים? כי הוא כבר סיפר לנו שהוא 1/4 בורמזי, 1/8 אינדיאני, 1/16 פלישתי ו- 1/23 גריזלי אז אני לא אתפלא אם יש לו גם צד כריתי במשפחה (יווני אם תרצו). בלי קשר אם כבר מדברים על יוון, אני חייב שמישהו יסביר לי כבר אחת ולתמיד איך זה שהמאפיין העיקרי של סלט יווני זה גבינה בולגרית? מי חשב על זה? זה כמו שהמאפיין של סנדוויץ' תוניסאי יהיה פיתה עירקית, זה לא מסתדר. אבל חזרה לנושא, דור.
![פטה מורגנה](http://hadira.at.corky.net/files/2009/07/dsc00045-300x225.jpg)
פטה מורגנה
אם רק היה לו פייסבוק היינו מבינים מהסטטוס אם הוא באמצע מטווח או באמצע בנג'י (כמו כל בן אדם שפוי במדינה שלנו שכותב בסטטוס שהוא נכנס לשירותים) אבל הבחור נעלם בלי להגיד לנו מילה. בעוד אני כותב שורות אלה אני מדמיין כמה הוא יכעס עליי כשהוא יחזור. הוא לא אוהב שצוחקים על זה שהוא לא פה. רגע של רצינות: האמת היא שיש לו סיבות מוצדקות. הוא מנהל אורח חיים כפול פה ובאשקלון ויש לו חברה שגם אותה אנחנו מאד אוהבים אבל היא גרה ולומדת בדרום (עכשיו רגע של שטות: גם ביום יום יש לו נטייה להיעלם באמצע שיחה. אולי הוא סופרמן). בקיצור נקווה שהוא לא יכעס יותר מדי והוא יפתור את זה בצורה בוגרת עם פוסט נקמה.
אז בינתיים אנחנו בלי מים בדירה (דור תמיד היה מביא מים), בלי שוקולד (דור תמיד היה מביא שוקולד) ובלי רצון לחיות (דור תמיד היה מביא את אבי רצון). חוץ מזה שכבר המון זמן שלא העשרנו את הידע בטריויה שדור תמיד משחק באינטרנט ואני מרגיש שאנחנו הולכים ונהיים טיפשים יותר.
נ.ב.
השכנה מהדלת ליד תמיד מתלוננת שדור טורק את הדלת של הכניסה נורא חזק. משום מה גם כשדור לא פה היא טוענת שתומר ואני תמיד סוגרים בשקט אבל היא כל הזמן שומעת את דור טורק חזק. לפחות יש לה את מי להאשים.
נ.ב. 2
אתמול תומר אכל ג'ירף ואני אכלתי קרנף. יום מושלם.
רן גרינפלד הדירהמילון מונחים
זהו מילון מונחים שנועד להקל על קוראי הבלוג בהבנת השטויות הנאמרות בו:
קרנף = האוכל האהוב על רן ואפי (וגם קצת על תומר).
ג'ירף = האוכל האהוב על תומר (וגם קצת על רן ואפי).
דוריטו'ס חריף ולבנה = מצרכי יסוד בדירה.
סקראבס = חזרנו מיציאה, גמורים מעייפות וצריכים לקום מוקדם מחר? לא נורא, נראה פרק ונלך לישון. או שלושה פרקים.
סנדוויץ' דירה = בד"כ מורכב מ: חומוס, נקניק, חריף, כרוב סגול, בצל, רוטב צ'ילי, ממרח לימונים כבושים, זיתים. מרכיב אחד או שניים יכולים להשתנות בעת הצורך, תלוי מה יש בדירה.
חוטמן = יונק קטן ממשפחת הראקוניים. או במילים אחרות- שירה.
דור = שותף לשעבר וחבר. אף פעם לא היה בדירה בכל מקרה.
חריף = אי אפשר בלי.
התפוחים = להקת ג'אז/פאנק הטובה ביותר בארץ. חובה לשמוע!
שמעון גרשון = בן ****. כל מילה מיותרת.
רבנן = קריאת הבאסה/האימה של אפי.
ד"ר פפר = המצאת המאה. להשיג רק בקיוסקים הלא מובחרים ברחבי הארץ.
בירו = כלב ענק מסוג רועה צאן אנגלי. כל אחד אומר את זה על הכלב שלו אבל באמת שלא ראיתם כלב כזה חמוד מעולם!
ארנונה = הכל בסדר תודה לאל, הספקנו לשלם לפני שיעקלו לנו את הדירה…
גינס = אהבת חייו של רן.
Family guy = סקראבס רואים רק יחד. לבד בדירה? טוב שיש איש משפחה.
דוד "כרעיים" = חבר מהכיתה. יורשו של אבי "הטחול".
"לא נוח" = מונח המתאר מצב פיזי/נפשי/רוחני שבו לא נוח.
שלמה שרף = בובת קרטון בדמותו מוצבת בדירה מאז שחר הימים.
גן השפיך = הגן הקרוב לדירה הבוקע ממנו הריח הזוועתי הזה. בעיקר בקיץ.
למה??? = צעקה המלווה שם של אחד מהפורום לאחר שעשה משהו שהאחרים כנראה לא היו עושים בלי לגמור בקבוק וויסקי לפני זה. לרוב נשמעת זעקת "אפי למה???????"
עזר ואביבית = הדיירים הקודמים של הדירה.
המיטה של עזר = המיטה של הדיירים הקודמים שבשבוע שעברנו לגור פה רצינו לזרוק אבל דור החליט שהוא רוצה לעשות מזה מדפים. המיטה עדיין עומדת בשלמותה בחדר הכביסה שלנו.
הכוסות של עזר = מאפרות.
פופקורן חריף = נסיונות כושלים של תומר ורן להפוך פופקורן להיות חריף. זה לא עובד.
שוקולד = דור אוכל מתוך שינה.
הפועל תל אביב = הקבוצה השולטת בדירה היות ורן הוא היחידי שמתעניין בכדורגל.
יענקל'ה שחר = שכן שלנו.
דרך האקסטרים = דרך הקיצור מהבית שלנו לאימפרו. מיום ליום הדרך הופכת למסוכנת יותר.
פרימדונה = שם אנחנו קונים דוריטו'ס ולבנה.
יום שלישי = יום מקדונלד'ס.
גלעד גיא = האשם בזה שיום שלישי הוא יום מקדולנלד'ס.
המפתח/הארנק/הפלאפון של תומר = תמיד נעלמים.
נקיון = צריכים עוזרת.
דו"ח חניה = כל יומיים.
בקי = לא ברור איך המקום הקטן והריק הזה הפך להיות פאב הבית שלנו.
"פה זה צוותא?" = שאלה שאפי חייב לשאול כל פעם שעוברים שם.
המיטה של מיקי = מיטת אורחים בדירה.
מיטה = המקדש של תומר.
משפחת ברק = זה מה שכתוב על הפעמון. אנחנו עצלנים מדי בשביל לשנות את זה.
וילנסקי תומר וחברים = זה מה שכתוב על תיבת הדואר שלנו. גם את זה אנחנו מתעצלים לשנות.
לפעמים חלומות מתגשמים = הצלצול של בית הספר היסודי שליד הבית שלנו שדואג ברוב טובו להעיר אותנו בכל בוקר.
סביח אגסי = "הכל חארטה, רק הסביח אורגינל", כל פעם שאבי גנב לנו זמן מההפסקה לא היתה ברירה אחרת.
גיטרת אורחים = הגיטרה של רן. הוא לא יודע לנגן.
מפרט חירום = המפרט שיש לרן תמיד בארנק. הוא לא יודע לנגן.
הדירה
תגובות אחרונות